Keresztutak
Tengeren innen, tengeren túl
Magyar evangélikusok között Észak-Amerikában
![]() |
Annyi bizonyosnak tűnik, hogy Amerika a kemény küzdelem, az életért és az érvényesülésért folytatott harc hazája. Tehetség és szorgalom, jó kapcsolatok és rátermettség szükségesek a kiugró sikerhez. Ám sok szegényebb országból érkező számára így is vonzóak ezek az országok. Napjainkban tizenkét milliónyi, illegálisan az Államokban tartózkodó emigráns sorsáról kell dönteniük az ország vezetőinek.
Ebben a környezetben élnek hittestvéreink; főként két nagyvárosban, a kanadai Torontóban és az egyesült államokbeli Clevelandben – egyre fogyatkozó számban. Nehéz szívvel gondolunk arra, hogy 1957-ben még tizenhat magyar nyelvű evangélikus gyülekezet élt és szolgált a tengerentúlon, fél évszázad múltán azonban mindössze három van belőlük.
A torontóiak felügyelője, dr. Mekis Éva mindent elkövet azért, hogy a lutheri tradíció magyar nyelven közel nyolcvan év elmúltával is tovább éljen. A mintegy huszonöt főnyi, igen aktív gyülekezet kéthetente tartja istentiszteleteit a német ajkú evangélikusok belvárosi templomában. Ökumenikus elkötelezettségük városszerte ismert. A negyvenezer torontói magyar jórészt az angol nyelvű egyházak, kisebb arányban a magyar katolikus, református és baptista gyülekezetek tagja. A velük való találkozást az őszinte és meghitt beszélgetés teszi felejthetetlenné.
Clevelandben még szembetűnőbb a magyarok jelenléte. Két magyar nyelvű evangélikus gyülekezet is szerveződött, amelyek közül a város nyugati részén élő ma is eleven – élén évtizedek óta szolgál hűségesen Kemes László felügyelő –, míg a keleti gyülekezet létszáma, istentiszteleti látogatottsága a tagok elköltözése miatt tizenöt-húsz főre apadt.
A nyugat-clevelandi egyházközség a közelmúltban ünnepelte fennállásának hetvenedik évfordulóját. Ebből az alkalomból hívta meg a gyülekezet presbitériuma és két lelkésze, Tamásy Zoltán és Tamásy Éva e sorok íróját hitvesével együtt. Az ünnepi istentiszteleten elhangzott igehirdetésemben 1Thessz 5,5–18 alapján az örvendező hálaadásra biztattam. A templomot teljesen megtöltő gyülekezet előtt Judith Hosek püspökhelyettes is prédikált – angol nyelven –, képviselve az ohiói egyházkerület vezetőségét és gyülekezeteit. A gyülekezet énekkara az alkalomhoz méltó művekkel szolgált, Szebik Imréné pedig az igehirdetés üzenetét tette énekekkel még emlékezetesebbé. A gyülekezet gyermekei egy-egy bibliai igével és lelkes éneklésükkel kívántak áldást az egybegyűltekre.
Amerikai hagyomány szerint az istentisztelet ebéddel folytatódott, amelynek előkészítésében tizenöt áldozatkész, idős aszszony testvér vett részt. A terített asztalokat több mint százhatvan magyar ülte körül. Jelen volt a város mindkét magyar római katolikus plébánosa, számos református hívő, többségükben azonban az evangélikusok alkották az asztalközösséget. Itt is az énekkar szolgált – Gordos Judit vezényletével –, magam pedig beszámolót tartottam evangélikus egyházunk és a magyarországi egyházak életéről.
Böjtös László tiszteletbeli konzul, evangélikus gyülekezetünk tagja, több templom tervezője beszámolt arról, hogy Ohio szövetségi államban 240 ezer magyar él. Számukra sokféle kulturális rendezvény biztosítja a magyar nyelv gyakorlását, de a legerőteljesebb örökséghordozó és magyarságápoló közösségek az egyes egyházak.
Áldja Isten tengerentúli evangélikus testvéreinket kettős szolgálatukban! Őrizzék az evangélium drága kincsét, és ápolják a magyar kultúra örökségét az összetartozás jegyében!
D. Szebik Imre