Evangélikusok
Csaba József emlékezete
![]() |
Csaba József evangélikus pedagógus száz esztendővel ezelőtt, 1906. április 11-én született Makón. Elemi iskoláit is ott végezte. Édesapját kétéves korában elvesztette; hiánya rányomta bélyegét egész életére. Édesanyja nagy szegénységben nevelte fel három gyermekét, de Józsefet is taníttatta, aki a budapesti Madách Imre Gimnáziumban abszolvált érettségi után a Pázmány Péter Tudományegyetem Jog- és Államtudományi Karára iratkozott be, majd rövid idő múlva bölcsészhallgató lett. (Tanára volt – többek között – dr. Hóman Bálint, dr. Szekfű Gyula, dr. Cholnoky Jenő, dr. Négyesi László.) Nyolc félévet hallgatott magyar nyelv és irodalomból; földrajzból, történelemből és angol nyelvből diplomát szerzett.
Tökéletes angoltudásához hozzásegítették a külföldi ösztöndíjak: 1931–32-ben Toronto (Kanada), illetőleg Cleveland és Springfield (USA) városában tanulhatott, 1936-ban, 1939-ben, majd 1947-ben pedig állami ösztöndíjjal Angliában folytathatott pedagógiai tanulmányokat. De az angolon kívül beszélt németül és franciául is; a Művelődési Minisztérium jóváhagyásával még 1957-ben is lehetősége nyílt nyelvtanulás céljából Svájcba látogatni. Az egyetem elvégzése után családi nevét Zeitlerről Csabára magyarosította.
Hetvenedik születésnapján Csaba József a népi kollégiumok szervezésében végzett munkájáért miniszteri elismerésben részesült.
1947-től 1952-ig, az iskola államosításáig a Budapest-Fasori Evangélikus Gimnázium tanára volt. 1952-ben a Fővárosi Tanács a X. kerületi Leövey Klára Közgazdasági Technikumba helyezte át, a tanév második felében azonban átkerült az I. László Gimnáziumba. 1965-ben meghívást kapott a Nebraskai Egyetemre, Lincolnba (USA). Vendégprofesszorként előadás-sorozatot tartott a kelet-európai népek történelméről, kulturális értékeiről, a világban elfoglalt helyünkről.
Anyagi megfontolások a gimnáziumi katedra elhagyására késztették; a Malévtől ment nyugdíjba, ahol pilótákat oktatott angol nyelvre. Nyugdíjas éveit is aktívan töltötte: fordított, tanított. Szeretett felesége halála után azonban egészségi állapota rohamosan hanyatlani kezdett. Még megérhette, hogy volt iskolája, a „Fasor” újra evangélikus gimnázium lett, de a soproni líceum újjászületésekor már nem volt közöttünk. 1990. augusztus 5-én halt meg Budapesten.
Részlet ars poeticájából: „Ha dolgunkat elvégeztük, vesszük a kalapunkat, köszönünk, elmegyünk, és átadjuk helyünket a feltörekvő ifjúságnak. Az élet megy tovább, egy ember eltűnését nem is lehet észrevenni. A hajó után még egy ideig fodrozódik a víz, de azután sima lesz újra, és a messzeségben eltűnik a hajó. Ki tudja, mit visz magával, mi volt benne, honnan jött, hová megy. Az én sorsom se lehet más, mint annyi sok, előttem elment tanár sorsa.”
Összeállította: Csaba Piroska