Evangélikusok
Marie Durand, a rabok lelkigondozónője
![]() |
Üldözöttek református hitük miatt
Marie Durand 1711. július 15-én református családban született Bouschet de Pranlesben. Már fiatalon átélte a reformátusok üldöztetését Franciaországban a nantes-i türelmi ediktum hatályon kívül helyezése következtében. (Az 1685-ben született ediktum biztosította a hugenottáknak a teljes lelkiismereti szabadságot, továbbá a protestáns istentiszteletek tartására való jogot, illetve a polgári hatóságok előtt az egyenlő bánásmódot.) A királyi rendelet visszavonása után hatszázezer hugenotta menekült el francia földről hátrahagyva javait; külföldi református testvéreik fogadták be őket.
Voltak, akiket gályára száműztek, másokat francia börtönökbe vetettek. Nem kevesen igen messze kerültek otthonuktól, új és toleráns hazájuk lett – az akkor református – Svájcon kívül az USA, Nagy-Britannia, Hollandia, Németország (például Berlin felvirágoztatása is a hugenották nevéhez fűződik).
Marie édesapja presbitériumi jegyző volt, otthonukban szervezte meg és tartotta a protestánsok titkos összejövetelét – kifejezetten hitük ápolása céljából. Édesanyját, Claudine Durand-t tartóztatták le s vetették börtönbe először; ott is halt meg 1719-ben. Édesapját, Etienne Durand-t 1729-ben egy házkutatás nyomán vették őrizetbe és ítélték el. Tizennégy évi fogság után kapott kegyelmet, és 1743-ban visszatért otthonukba. Ott halt meg kilencvenkét éves korában.
Marie idősebb testvére, aki 1700-ban született, egyik alapító tagja és prédikátora volt az „Egyház a pusztában” („Eglise du désert”) nevű földalatti protestáns egyháznak. Pierre Durand 1720- ban tért vissza svájci teológiai tanulmányok után Franciaországba. Árulás vádjával 1732-ben őrizetbe vették, és Montpellier- ben kivégezték. Felesége visszamenekült Svájcba, Lausanne-ba.
Kitartás a hit mellett
Testvére sorsát Marie már csak az aigues- mortes-i női börtönből kísérhette gondolataival. Őt és férjét, Mathieu Serrest 1730-ban vetették börtönbe. Serres azzal a feltétellel, hogy elhagyja Franciaországot, 1750-ben kegyelmet kapott.
Marie a Tour de Constance (az állhatatosság tornya) nevű börtönben maradt. Ez arról is nevezetes volt, hogy 1686-tól kezdve oda zárták be a nimes-i és a montpellier-i hugenottákat – valóságos hiterődítmény volt. Marie rendületlenül kitartott református hitében. Fogva tartása elején azt kérték tőle, árulja el bátyját, Pierre-t, s akkor szabadon engedik. Nem tette meg, sőt azt írta testvérének, hogy semmilyen körülmények között sem adja fel lelkészi hivatalát.
Franciák és külföldiek lelkigondozója a börtöntoronyból
A börtöntoronyban Marie megtapasztalta, milyen embertelen körülmények között élnek rabtársai, és elhatározta, hogy vigaszt nyújt nekik, a lelkigondozójuk lesz. Erősítette lelkileg a csontsoványra lefogyott, összeesett asszonyokat, tartotta bennük az állhatatos akaratot, hogy ne adják fel hitvallásukat. Abban is eltökéltté tette őket, hogy ne lépjenek rá a katolikus Szent Lajos-kápolnához vezető útra.
A börtönből számos, máig fennmaradt levelet küldött francia és külföldi hittestvéreihez. E börtönleveleket – összesen hatvanöt év levelezését – 1998- ban Montpellier-ben adták ki összegyűjtve. Ezekben nemcsak testvérei hitét táplálta, erősítette, hanem arra is kérte őket, hogy gyámolítsák az üldözötteket. Justine Pechaire- hez 1740. május 21-én küldött levelében ezt írta: „Az isteni Mester arra bátorít, hogy gondozzuk a foglyokat. A szeretet hitünk alapja, mégis olyan kevesen tartják magukat ehhez. Úgy tűnik, a végidőben élünk, amikor ez az isteni, felséges cselekvés sokakban nagyon meghidegül. Az igazi keresztyének (a protestánsok) nem pusztíthatók el, mert az evangélium tisztaságát nem adják fel, sőt erről mindenkor vallást tesznek.”
Resister – ellenállás!
Harmincnyolc évi raboskodás után Marie elhagyta a börtönt, és 1768. április 14-én visszatért szülőfalujába. A börtön kútjának kőkarimájába vésve a resister (ellenállás) szó olvasható. Marie Durand egész élete, a hit szép harca ezt példázza. Bibliás, hugenottaprotestáns hitéhez méltó, önfeláldozó, Krisztust felragyogtató élete 1776-ban ért véget.
Több könyv is megjelent róla. Az első 1935-ben, Marie Durand, a Tour de Constance foglya címmel. Leveleinek első válogatása 1986-ban, teljes kiadása pedig 1998-ban látott napvilágot. Hitbeli hűségéről, másokért odaáldozott asszonyszívéről, a mélységekben is felfelé tekintő reménységéről nekünk is illő Isten iránti hálával megemlékeznünk.
Dr. Békefy Lajos